VAHEL LIND, VAHEL LOOM Mongoli muinasjutu põhjal
Kas tahate teada, miks nahkhiir lendab ainult öösel?
Räägin teile.
Kord väga ammu kogus kuningkotkas, lindude valitseja, kokku oma alamad ja ütles:
"Lumesadudest on taevas tuhmunud. Tuleb talle sinetus tagasi anda."
Ja käskis kotkas igal linnul leida siniseid lilli ja katta nendega talvel pleekinud taevas.
"Oi, aga miks sina ei kiirusta?" küsib pääsuke nahkhiirelt.
Aga kuhu? - Kas sa tõesti ei tea?
Suur valitseja käskis igal linnul leida siniseid lilli, et taevasse tuleks kevad.
Seda ju lindudel! Aga kas mina olen lind? Ma olen loom.
Ikkagi olen loom!
"Tervitus loomade tsaarile!" hüüdis kuningkotkas.
"On aeg sinulgi kevadet vastu võtta."
Ja siis karu, loomade tsaar, kogus kokku oma alluvad ja ütles:
"Maa on külmadest surnud. Tuleb maa ellu äratada."
Ja käskis karu igal loomal leida tulesäde ja sulatada jää mäe pealt,
et vesi tooks talvel surnud maa taas elule.
"Miks kõik nii ärevil on?" küsib nahkhiir hüpikhiirelt.
Kes lendab siia-sinna, kes kargab sinu moodi ringi.
Kas sa siis ei tea, et suur tsaar käskis igal loomal hankida tulesäde
ja sulatada üles jää mäetipul, et maa peale tuleks kiiremini kevad.
Seda ju loomadel. Kas mina olen loom? Ma olen lind.
Olen lind!
Mis on? Miks kõik lõbutsevad, aga mina ei tohi?
Meil on ju lindude pidu, aga sina oled loom.
Nii et minegi loomade juurde.
"Noh, palun väga!" solvus nahkhiir. "Nende juures ongi lõbusam."
Mis? Kas sina oled ka loom? - Aga kes siis veel?!
Iga loom tõi ju tulesädeme, et üles sulatada vaene mägi.
Pead minema sinna, lindude peole.
Noh, palun väga! Mul on üksi isegi lõbusam.
Kui ei kõlba, pole tarviski.
Mõtleks!
"Noh, olgu!" mõtiskles nahkhiir solvunult.
Lennake oma helesinises taevas! Hüpake oma lillekestega!
Teid selliseid on palju, aga mina olen ainus. Ja ei kellegagi sarnane.
Sellest ajast alates elab nahkhiir - loomadest loobunud, lindudest lahti öelnud.
Lendab oma hämaruses tuhandeid, võibolla ka sadu tuhandeid aastaid.
Jutustas Pastella